"Nu uitați de 5 noiembrie.
Trădarea cu praf de pușcă și complotul.
Nu știu vreun motiv
pentru care trădarea cu praf de pușcă ar fi uitată".
Dar omul?
Știu că-l chema Guy Fawkes.
În 1605 a încercat să arunce în aer Parlamentul.
Cine era, de fapt? Cum era ca om?
Ni se spune să reținem ideea, nu omul. Pentru că un om poate da greș.
El poate fi prins, ucis și uitat.
Dar după 400 de ani o idee încă mai poate schimba lumea.
Am fost martor direct la puterea ideilor.
Am văzut oameni ucigând în numele lor și murind apărându-le.
Dar nu poți săruta o idee. N-o poți atinge sau ține în brațe.
Ideile nu sângerează, nu simt durerea.
Și nu iubesc.
Nu de o idee mi-e dor mie, ci de un om.
Un om care m-a făcut să-mi amintesc de 5 noiembrie.
Un om pe care nu-l voi uita niciodată.
V DE LA VENDETTA
Am citit că fostele State Unite
sunt disperate să găsească rezerve medicale,
trimițând mai multe containere de făină și tutun.
Un gest de bunăvoință, zic ei. Vreți să știți ce cred eu?
Ascultați emisiunea mea, deci bănuiesc că vreți.
Cred că e timpul să le spunem coloniilor ce credem despre ele.
E timpul să ne răzbunăm
pentru petrecerea cu ceai de acum câteva sute de ani.
Eu zic să mergem în port diseară și să aruncăm totul
acolo unde trebuie să ajungă orice vine
din Sfincterele Ulceroase ale Americii. Cine e alături de mine?
V-a plăcut? SU A. Sfincterele Ulceroase ale Americii.
Ce altceva am putea spune? Țara asta avea absolut tot,
iar după 20 de ani a ajuns cea mai mare colonie de leproși din lume.
De ce? Pentru că n-au credință.
Dați-mi voie să repet. N-au credință.
Nu războiul pe care l-au stârnit e de vină. Nici molima pe care au creat-o.
E Ziua Judecății.
Nimeni nu scapă de trecut sau de judecată.
Credeți că El nu e acolo sus? Credeți că nu păzește țara asta?
Ce altă explicație ar exista? Ne-a testat, dar am izbândit.
Am făcut ce trebuia. Islington, Enfield. Am fost acolo, am văzut tot.
Imigranți, musulmani, homosexuali,
teroriști, degenerați bolnavi.
Trebuia să dispară!
Forță prin unitate, unitate prin credință!
Sunt un englez cu frica lui Dumnezeu și sunt mândru de asta!
Ajunge, mulțumesc.
Rahat!
A intrat în vigoare stingerea de cod galben.
Persoanele neautorizate vor fi arestate.
O facem pentru protecția dv.
- Scuzați-mă, domnișoară! - Îmi cer iertare, nu v-am văzut.
- Vă grăbiți? - Eu...
- S-a dat stingerea. - Unchiul meu e foarte bolnav.
Un unchi bolnav? Ce zici de asta, Willy?
Cred că sunt minciuni.
Am greșit, n-ar fi trebuit să ies după stingere, știu asta.
Poate ai grijă de noi înainte să te duci la unchiul tău.
Și prietenul meu e bolnav, nu-i așa, Willy?
Foarte bolnav. Mi s-au umflat boașele. Poți să pui mâna.
Nu mă atinge!
- Willy, pisicuța are gheare! - Tocmai ne-a amenințat.
Așa e. Știi ce înseamnă asta, nu?
Că avem dreptul să aplicăm ce pedeapsă dorim.
Iar tu va trebui s-o înghiți!
- Doamne! Sunteți Trădători. - S-a prins.
Nu, vă rog! Nu știam. Îmi pare rău.
Încă nu, dar o să-ți pară.
Până în zori, dacă n-o să fii cea mai plină de regrete bucățică din Londra,
sigur o să fii cea mai plină de durere.
Doamne, nu! Nu faceți asta! Mă duc acasă, n-o să se mai repete, jur!
Ce ziceți, băieți?
Dacă nu folosești nuiaua, alinți copilul.
Să mă ajute cineva!
"Nenumărații ticăloși roiesc în jurul lui".
- Ce naiba? - Cară-te!
"Disprețuiește soarta cu oțelul său, încins de multe execuții".
Suntem Trădători, amice!
Iisuse! Milă!
"Deseori e vina noastră, așa cum deseori s-a arătat".
"Cu chipuri devotate și gesturi pioase,
îl îmbunăm pe însuși Diavol".
- Ce înseamnă asta? - Nu folosești nuiaua...
- Te asigur că nu-ți voi face nimic. - Cine ești?
Cine? Cine e doar forma adaptată funcționalității lui ce.
- Ce sunt? Un om mascat. - Asta văd și eu.
Sigur. Nu-ți pun la îndoială puterea de observație.
Remarcam doar paradoxul. Întrebi un om mascat cine e.
Da...
Dar în această noapte minunată,
permite-mi ca, în locul numelui meu de rând,
să-ți sugerez caracterul acestui personaj dramatic.
Voila! Aparent un veteran al vodevilului,
distribuit în roluri de victimă și de ticălos de vicisitudinile sorții.
Această înfățișare, nu tocmai un simbol al vanității,
e un vestigiu al lui vox populi, de curând dispărut.
Cu toate astea, această vizită de valoare a unei vexații trecute
e plină de viață și a jurat să vâneze acești viermi venali și virulenți,
să elimine viciile
și să alunge violarea violentă, vicioasă și vorace a voinței.
Singurul verdict e răzbunarea, vendetta,
considerată motivă, nu un gest în van,
căci valoarea și veridicitatea ei vor răzbuna într-o zi pe cei virtuoși.
Vai, vicisitudinile mele verbale s-au lungit.
Lasă-mă să adaug doar că sunt încântat să te cunosc
și că îmi poți spune V.
Ești cumva nebun?
Sunt sigur că asta îți vor spune. Dar cu cine stau de vorbă?
- Sunt Evey. - Evey? Sigur că da.
Ce înseamnă asta?
Că eu, ca și Dumnezeu, nu mă joc cu zarurile și nu cred în coincidente.
- Ești rănită? - Nu, datorită ție.
Eu doar mi-am jucat rolul. Îți place muzica, Evey?
Bănuiesc...
Sunt și muzician. Mă pregătesc de un spectacol special.
Ce fel de muzician?
Instrumentele de percuție sunt specialitatea mea,
dar în seara asta vreau să folosesc o orchestră întreagă.
Aș fi onorat dacă mi te-ai alătura.
Nu prea cred. Trebuie să ajung acasă.
Îți promit că va fi ceva ce n-ai mai văzut.
După aceea, te poți întoarce acasă în siguranță.
Bine.
E foarte frumos aici.
Nici nu-mi puteam dori o scenă mai bună.
Nu văd niciun instrument.
Puterile tale de observație continuă să te slujească bine, dar așteaptă.
Acest concert e dedicat doamnei Justiție,
în onoarea vacanței pe care se pare că și-a luat-o
și ca recunoaștere a impostorului care i-a luat locul.
- Știi ce zi e azi, Evey? - Patru noiembrie?
Nu mai e.
"Nu uitați de 5 noiembrie.
Trădarea cu praf de pușcă și complotul.
Nu știu vreun motiv
pentru care trădarea cu praf de pușcă ar fi uitată".
Mai întâi, uvertura.
Da, coardele.
Ascultă cu atenție! Auzi?
Acum alămurile.
Aud!
Uite afară, mămico! E muzică!
- Cum faci asta? - Stai! Urmează un crescendo.
Foarte frumos, nu?
Domnilor, ați avut patru ore. Sper că avem rezultatele.
Domnule Creedy!
Zona Bailey e în carantină. Toți martorii importanți au fost reținuți.
Bine. Domnule Etheridge?
S-a găsit un aparat de înregistrare în sistemul central de emisie.
Datele conținute alcătuiau uvertura 1812, a lui Ceaikovski.
Trece-o pe lista neagră. Nu vreau să mai aud muzica asta.
Am înțeles. Am dublat numărul arestărilor aleatorii.
Ascultăm multe discuții telefonice.
Sunt multe convorbiri legate de explozie.
Domnule Dascomb, ce facem în legătură cu asta?
Spunem că a fost o demolare de urgență.
Manipulăm știrile din rețea și de pe InterLink.
Mai mulți experți au fost chemați
să depună mărturie privind șubrezimea clădirii Bailey.
Vreau ca Prothero să vorbească diseară
despre pericolele prezentate de aceste clădiri vechi
și să spună că trebuie să renunțăm să ne agățăm
de edificiile unui trecut decadent.
În concluzie, New Bailey va deveni un simbol al vremurilor noastre
și al viitorului cu care am fost recompensați de convingerile noastre.
Domnule Heyer!
Camerele de supraveghere au surprins mai multe imagini ale teroristului,
dar masca face imposibilă identificarea după retină.
Am reușit să obținem și o fotografie
a fetei reținute de oamenii lui Creedy.
Cine e, domnule Finch?
Încă nu știm sigur, dar mergem pe mai multe piste.
Altceva?
Am localizat lansatorul de artificii și am găsit urme de explozibil
folosit în ambele locuri.
Din păcate, în ciuda nivelului de complexitate,
aceste aparate sunt artizanale, făcute cu chimicale obișnuite,
astfel că sunt greu de depistat.
Oricine ar fi, domnule cancelar, e foarte bun.
Nu ne interesează comentariile profesionale, domnule Finch.
- Sunt irelevante. - Îmi cer scuze, domnule cancelar.
Domnilor, acesta e un test.
În astfel de clipe ne e pusă credința la încercare.
Dacă dăm greș, îndoiala se strecoară în toate crezurile noastre,
în tot ce am luptat să obținem.
Îndoiala va arunca țara în haos și eu nu permit una ca asta.
Domnilor, vreau să găsiți teroristul
și vreau să înțeleagă ce înseamnă teroarea.
Anglia va învinge!
- Crezi că oamenii vor crede? - De ce nu? Doar suntem BTN.
Treaba noastră e să prezentăm știri, nu să le fabricăm.
Asta e treaba guvernului.
Partea amuzantă e că echipa responsabilă
de demolarea lui Old Bailey a vrut să-i spună un adio grandios,
chiar dacă improvizat.
Deși demolarea era plănuită de ceva vreme,
muzica și artificiile au fost, după spusele șefului de echipă,
"noi în program".
Poți să crezi prostiile astea? N-a fost nicio demolare.
Am văzut tot. Ai văzut?
- Nu, aseară eram... - Așa e.
Ai fost la tăticul Deitrich, nu?
Evey, aici erai! Mai lucrezi pentru mine, nu?
Îmi cer scuze, Patricia.
Vreau două espresso și trei cafele de jos. Deitrich își așteaptă ceaiul.
Nu înțeleg.
De ce poartă masca lui Guy Fawkes și aruncă în aer clădirea Bailey?
Fawkes n-a vrut să arunce în aer Parlamentul?
Nu e timpul pierdut. Mai are 16 ore. Poate că abia a început.
Da?
Bine. O pistă privind fata.
Nu mă înțelege greșit, îmi place ideea unei vaci crucificate.
E demențială, dar nu va fi aprobată. Rescrie scena! Trebuie să închid.
Nu-mi amintesc să-mi fi tras țeapă vreo femeie mai atrăgătoare.
Domnule Deitrich.
Gordon. N-am nevoie de un "domnule" ca să mă simt și mai bătrân.
Gordon, veneam încoace astă-noapte, dar erau Trădători pe stradă,
m-am speriat și m-am dus acasă.
Din păcate, după noaptea trecută cred că vor înăspri stingerea.
Te-am prins!
- Bună, Fred! - Au fost trecute pe la razele X?
Nu. Sunt pline de bombe.
Așteaptă până la reclame, înainte să le detonezi, bine?
Nu pot să cred că te uiți la porcăria asta.
Ce? Laser Lass e super!
Ce sunt astea?
Nu știu sigur. Abia au sosit. Sunt pentru studioul 3.
Trebuie să fie ale lui Prothero. Aș vrea ca cineva să aibă curajul
să-i spună că postul ăsta nu e locul lui de joacă.
Ce naiba e asta?
Pune-le acolo, până îmi dau seama ce-i cu ele.
Pare ceva grav. Părinții ei au fost activiști politici.
- Au fost arestați când ea avea 12 ani. - Ea ce a pățit?
A fost inclusă în Proiectul pentru Reclamați Juvenili
...timp de 5 ani. Rahat!
Avem nevoie de întăriri, dar fiți discreți.
Sunteți sigur, domnule?
Vreau să discut cu ea înainte să dispară în sacii negri ai lui Creedy.
Cine e? Nu glumesc.
Dacă nu-mi arăți un document, o să fac ca Storm Saxon!
Fir-ar al naibii!
Să mergem!
Voi doi păziți lifturile. Ceilalți veniți după mine.
Atenție!
Întreg personalul să evacueze clădirea.
Nu e un exercițiu.
Întreg personalul să evacueze clădirea.
Ce dracu' se petrece?
- E blocată. - Sparge-o!
Dominic!
Poliția! La o parte!
Fir-ar să fie!
O să vă spun ce știu. Anglia va învinge!
- Eliberați holurile! - Domnule...
Ajutor, Storm!
Pentru numele lui Dumnezeu, nu pune mâna!
Tată, ce a pățit televizorul?
Bună seara, Londra! În primul rând, îmi cer scuze pentru întrerupere.
E canalul de urgență!
Ca mulți dintre voi, apreciez confortul rutinei zilnice,
siguranța lucrurilor familiare, liniștea repetiției.
Pe toți dracii!
Îmi plac ca oricui altcuiva. Dar în spiritul comemorării...
Cine e, mamă?
... evenimentele importante din trecut, asociate de obicei cu moartea cuiva
sau cu finalul unei lupte oribile, sunt zile de sărbătoare.
Eu m-am gândit să marcăm acest 5 noiembrie,
o zi care nu mai e rememorată, din păcate,
făcându-ne timp pentru o discuție.
Sunt oameni care nu vor să vorbim, desigur.
Să mă gândesc...
Chiar acum se dau ordine prin telefon și oameni înarmați vin încoace.
- E cancelarul Sutler. - Fir-ar să fie!
De ce? Pentru că, deși bastonul poate fi folosit în locul conversației,
cuvintele rămân mai puternice.
Cuvintele oferă înțeles și, pentru cei care le ascultă, spun adevărul.
Adevărul e că în țara asta se întâmplă ceva groaznic, nu?
Dv l-ați proiectat, dv l-ați dorit infailibil.
Mi-ați spus să fie recepționat de toate posturile londoneze!
Cruzime, nedreptate, intoleranță, oprimare.
Înainte aveați libertatea de a obiecta, de a spune ce credeți,
dar acum sunt cenzori și sisteme de supraveghere,
care vă includ în conformitate și vă supun.
Avem nevoie de camere!
Cum s-a ajuns aici? Cine e de vină?
Unii sunt mai responsabili decât alții și vor fi trași la socoteală,
dar adevărul e că, dacă îi căutați pe vinovați,
trebuie să priviți în oglindă.
Știu de ce ați făcut-o. Știu că vă temeți. Cine nu s-ar teme?
Război, teroare, boli.
Multe probleme v-au corupt rațiunea și v-au răpit bunul-simț.
Teama v-a învins și, speriați, ați apelat la înaltul cancelar,
Adam Sutler. El v-a promis ordine, pace.
A cerut ca în schimb să vă supuneți în tăcere.
Inspectore, aproape că am reușit.
Aseară, am vrut să pun capăt acestei tăceri.
Am distrus Old Bailey pentru a aminti acestei țări ce uitase.
Acum peste 400 de ani, un mare cetățean a dorit
ca 5 noiembrie să ne rămână veșnic în memorie.
Spera să amintească lumii că dreptatea, justiția și libertatea
nu sunt doar cuvinte, ci și perspective.
Dacă n-ați văzut nimic, dacă crimele acestui guvern vă sunt necunoscute,
vă sugerez să lăsați ca 5 noiembrie să treacă neobservat.
Dar dacă vedeți ce văd și eu, dacă simțiți ce simt și eu,
dacă vreți ce vreau și eu, stați alături de mine,
peste exact un an, la porțile Parlamentului.
Împreună, le vom oferi un 5 noiembrie ce nu va fi uitat niciodată.
Ceată de kerosen. Folosește mașinile noastre de fum.
Păziți ieșirile!
Nu iese nimeni! Voi veniți cu mine.
La stânga! Voi, la dreapta!
Răspândiți-vă!
Nu trageți! Vă rog!
Nu trageți!
- Ne-a pus măști tuturor. - Iisuse!
Nu trageți!
Stați!
Nu mișcați!
Dacă purtați mască, în genunchi!
Scoateți-le măștile.
Grăbiți-vă!
- E o bombă în regia de emisie. - Nu!
Jones, scoate-i pe cei ce nu poartă măști.
Marshal, ajută-i să-l care pe omul ăsta. Ceilalți veniți cu mine!
Dumnezeule!
Grăbiți-vă! Toată lumea afară!
Dascomb?
Știi cât ar dura reconstruirea clădirii?
Ai idee ce faci?
Stai! Nu trage, te rog! El e!
În genunchi!
Asta e.
Am reușit!
Nu mișca!
Mâinile pe cap! Acum sau trag!
Sunt uimit de răspunsul poliției londoneze.
Nu mă așteptam să fiți atât de prompți.
Am fost aici dinainte să înceapă. Ghinion, prietene!
Nu știu ce să zic...
Întrerupem programul obișnuit pentru a vă prezenta un reportaj îngrozitor
despre cucerirea de către teroriști a turnului Jordan,
care s-a încheiat acum câteva secunde.
Un terorist dement, identificat mai târziu după litera V,
a atacat regia de emisie cu explozibili puternici
și alte arme, pe care le-a folosit împotriva civililor neînarmați,
pentru a propaga un mesaj al urii.
Tocmai am primit aceste imagini cu îndrăznețul raid al poliției.
Stai pe loc, altfel trag! Nu te mișca!
E doar un raport inițial, dar se crede că în acest raid eroic
teroristul a fost ucis.
Prostii!
Din nou, din ce am aflat de la autorități, pericolul a trecut.
Teroristul e mort.
Asta e. Ce e în mintea lui?
Vrea s-o părăsească? După ce l-a salvat?
E terorist. Nu se poartă ca oamenii normali.
O parte din el e umană.
La bine și la rău, ea i-a fost alături.
M-ai speriat.
Îmi cer scuze. Te simți bine?
Da, mulțumesc. Ce e aici?
E casa mea. Eu îi spun Galeria Umbrelor.
E foarte frumos. De unde ai toate astea?
De peste tot. În mare parte provin
din trezoreria Ministerului pentru Obiecte Inacceptabile.
- Le-ai furat? - Sigur că nu!
Furtul implică posesie. Nu poți fura de la cenzori.
Eu doar le-am recuperat.
Dacă ar găsi locul ăsta...
Dacă îl găsesc,
câteva obiecte de artă o să fie cea mai mică grijă a mea.
După ce ai făcut?
Ce am făcut?
Am dat cu spray în ochi unui detectiv. De ce?
- Ai făcut ce ai considerat că e drept. - N-ar fi trebuit s-o fac.
Cred că am înnebunit.
Asta crezi sau asta vor ei să crezi?
- Ar trebui să plec. - Pot să întreb unde?
Acasă.
Ai spus că te caută. Dacă știu unde lucrezi, știu și unde stai.
- Am prieteni, pot sta la ei. - Nici asta n-ar merge.
Trebuie să înțelegi, Evey.
Nu mi-am dorit asta pentru niciunul din noi,
dar nu există altă soluție.
Erai leșinată, a trebuit să iau o decizie.
Dacă te lăsam acolo
acum ai fi fost în celulele de interogare ale lui Creedy.
Te-ar fi închis, te-ar fi torturat
și probabil că te-ar fi ucis ca să mă găsească.
După ce ai făcut, n-aș fi putut permite una ca asta.
Așa că te-am adus în singurul loc unde știam că ai fi în siguranță.
Aici, în casa mea.
N-o să spun nimănui, jur. Știi că poți avea încredere în mine.
Nu-mi pot asuma riscul ăsta.
Nici măcar nu știu unde sunt. Am putea fi oriunde.
Știi că suntem sub pământ, știi culoarea pietrelor.
Pentru un om inteligent, e suficient.
- Adică trebuie să stau aici? - Până termin.
După 5, nu va mai conta.
Adică peste un an? Trebuie să stau aici un an?
Îmi pare rău, Evey. Nu știam ce altceva să fac.
Trebuia să mă lași în pace! De ce nu m-ai lăsat?
Ai mai aflat ceva despre părinți?
Da, nu e de bine. Au fost închiși la Belmarsh.
- Nu! - Ea a murit în timpul grevei foamei.
El a crăpat când armata a preluat conducerea.
Și asta nu e cel mai rău. Fratele ei a fost la Saint Mary.
- Iisuse! - Numai ghinion.
Știm povestea ei. Trebuie s-o aflăm și pe a lui.
- V? - Bună ziua, domnișoară!
Voiam să-mi cer scuze pentru reacția mea de aseară.
Înțeleg ce ai făcut și vreau să știi că-ți sunt recunoscătoare.
- Mâinile tale! - Da.
Așa e mai bine. Sper că nu ți-am stricat pofta de mâncare.
- Nu, te rog! Te simți bine? - Da.
- Pot să te întreb ce s-a întâmplat? - A fost un incendiu.
A trecut mult timp. E istorie antică pentru unii.
Nu e o discuție foarte bună pentru la masă.
- Vrei o ceașcă de ceai cu ouăle? - Da. Sunt lihnită.
Ia loc!
- E delicios! - Foarte bine.
N-am mai mâncat unt adevărat de când eram mică. De unde îl ai?
Dintr-un tren cu provizii, aflat în drum spre cancelarul Sutler.
- Ai furat de la cancelarul Sutler? - Da.
Ești nebun!
"Îndrăznesc să fac tot ce e uman. Cine nu îndrăznește nu e om".
- Macbeth. - Foarte bine!
Mama îmi citea toate piesele și de atunci îmi doresc să joc.
Să fiu în piese, în filme.
Când aveam nouă ani, am jucat-o pe Viola în A 12-a noapte.
- Mama a fost foarte mândră. - Unde e mama ta acum?
- A murit. - Îmi pare rău.
Pot să te întreb ceva despre ce ai spus la televizor?
- Da. - Ai vorbit serios?
Absolut.
Chiar crezi că o să fie mai bine dacă arunci în aer Parlamentul?
Nu există certitudini, doar ocazii.
Sunt sigură că, dacă cineva o să apară, Creedy o să-i aresteze.
Oamenii n-ar trebui să se teamă de guvernele lor,
guvernele ar trebui să se teamă de oameni.
Și tu o să realizezi asta aruncând în aer o clădire?
Clădirea e un simbol, ca și gestul distrugerii sale.
Simbolurile primesc putere din partea oamenilor.
Singur, un simbol n-are sens. Cu suficienți oameni,
aruncarea în aer a unei clădiri poate schimba lumea.
Aș vrea să cred că e posibil.
Dar de fiecare dată când am văzut lumea schimbându-se, a fost în rău.
O să vă spun ce știu. Știu că acesta nu e un bărbat adevărat.
Ce e? Un bărbat nu poartă mască.
Ce e? Un bărbat nu amenință civili nevinovați.
Ca orice terorist fricos, care urăște libertatea, e un laș!
Fără negocieri, Roger!
Când ajung acolo dimineață, irlandezul o să dispară.
Mă uit și acum la casetă. Nu știe cum să pună lumina pe mine.
Am nasul cât Big Ben!
Ascultă-mă, tâmpitule! Anglia va învinge pentru că așa spun eu.
Și asta spun toți leneșii din emisiune, inclusiv tu.
Găsește-mi alt director de imagine sau găsește-ți altă slujbă.
Să vă spun ce vreau. Aș vrea să fi fost acolo!
Aș vrea să fi avut ocazia unei discuții față în față.
Asta e tot ce-mi trebuie.
Acest așa-zis V, împreună cu complicea sa, Evey Hammond!
Neodemagogi care scuipă mesajul urii, o voce tulburată și aberantă...
Aberantă și dezgustătoare!
Un ultimatum care a fost întâmpinat
de intervenția rapidă și precisă a justiției!
Morala poveștii, doamnelor și domnilor,
e că bunii câștigă, răii pierd și, ca întotdeauna, Anglia învinge.
Iisuse!
- Bună seara, comandante Prothero. - Doamne! Cum ai intrat aici?
Nu-ți face griji, m-am asigurat că nu vom fi deranjați
de apeluri enervante, comandante.
- Termină! De ce-mi spui așa? - Ăsta era gradul tău.
Când ne-am cunoscut, acum mulți ani.
Purtai uniformă pe atunci.
Tu? Tu ești!
Spiritul Crăciunului trecut.
- Da? - Finch, sunt Dascomb.
Deja l-am sunat pe cancelar. Trebuie să recăpătăm controlul.
Cum adică?
Cancelarul Sutler a fost de acord.
Din motive evidente, trebuie să fim discreți.
Pierderea "vocii Londrei" ne-ar putea distruge credibilitatea.
Poate un atac cerebral?
Nu, e oribil. A murit cu demnitate, în somn.
- Avem imagini și sunete? - Nu, camerele au fost deconectate.
E același mod de operare. Dar avem datele de identificare din lift.
- Lasă-mă să ghicesc! - E implicată serios, inspectore.
V?
Prietenul meu gras, de metal!
Mondego!
Sper că nu te-am trezit.
Nu, dar credeam că te lupți de-adevăratelea.
Filmul meu preferat, Contele de Monte Cristo,
cu Robert Donat în rolul lui Edmond Dantes.
Nu sabia mea te-a dezarmat, Mondego, ci trecutul tău.
- Mă emoționează de fiecare dată. - Nu l-am văzut niciodată.
- Serios? Vrei să-l vezi? - Are un final fericit?
Cum numai celuloidul îți poate oferi.
Bine. Lasă sabia.
Cei de la judiciar au terminat investigația.
Nu există amprente, fire de păr, materiale.
Tipul e ca o fantomă.
Dar nu ți-ar veni să crezi ce au găsit la Prothero.
- Droguri? - Își putea deschide propriul spital.
- Interesant! - De ce?
Știai că Lewis Prothero era
unul dintre cei mai bogați oameni din țară,
înainte să devină "vocea Londrei"?
- Droguri? - Medicamente legale.
Acționar principal la Medicamente Viadoxic.
Viadoxic și Saint Mary au apărut în mai puțin de o săptămână.
Coincidentă?
Când faci treaba asta de când o fac eu,
nu mai crezi în coincidente.
- Putem să urcăm? - Găsește-ți propriul copac.
- Ți-a plăcut? - Da.
Dar mi-a părut rău pentru Mercedes.
De ce?
Pentru că el ținea la răzbunare mai mult decât la ea.
... au fost devastate de vestea morții
celui mai popular și mai premiat star din istoria BTN,
un om cunoscut în întreaga națiune drept "vocea Londrei",
în urma unui atac de cord.
- Minte. - De unde știi?
Clipește mult când prezintă un reportaj despre care știe că e fals.
... Nu a fost o surpriză pentru cei care l-au cunoscut
că trupul său a fost găsit la birou,
unde muncea mult după ce ceilalți plecau acasă.
Lewis, o să ne lipsești!
Ieri nu-mi găseam actele. Nu le-ai luat tu, nu?
- Preferi o minciună sau adevărul? - Ai vreo legătură cu treaba asta?
- Da, eu l-am ucis. - Tu?
- Doamne! - Ești supărată.
Sunt supărată?! Tocmai ai spus că l-ai ucis pe Lewis Prothero!
Puteam să-i ucid și pe Trădătorii care te-au atacat
...dar atunci n-ai obiectat. - Ce?
Violența poate fi folosită în slujba binelui.
- La ce te referi? - La dreptate.
Înțeleg.
În țara asta nu există tribunale pentru cei ca Prothero.
- O să mai ucizi? - Da.
Uite! Dosarul militar al lui Prothero.
Ce vezi?
Irak, Kurdistan, Siria, Sudan. A fost ocupat.
Da, dar după aceea a primit pe mână închisoarea din Larkhill.
Nicio faptă bună nu rămâne nepedepsită.
Crezi că există vreo legătură între omul nostru și Larkhill?
Așa s-ar explica legătura dintre el și Hammond.
Problema e că nu găsesc niciun document.
Larkhill?
Nu-mi amintesc de facilitatea asta, dar puteți să vă uitați în dosare.
Ne-am uitat prin ele. Scrie doar că a existat o închisoare la Larkhill,
la 15 km nord de Sailsbury.
- Asta e! - Problema e presantă.
Trebuie să știm dacă această închisoare era diferită în vreun fel.
Îmi pare rău, nu-mi amintesc.
Erau anumiți infractori trimiși acolo?
- Nedoriți, ca peste tot, cred. - Ești sigur?
- Sigur că nu. N-am lucrat acolo. - Știi cine a lucrat?
Nu-mi amintesc niciun nume, dar dacă vă uitați în dosare...
Dosarele sunt șterse sau dispărute.
Ca șef al Programului de Detenție la acea vreme...
Înainte să continuați, vă amintesc că erau vremuri haotice.
Acum nu mai există problemele de atunci.
Am făcut ce trebuia.
În circumstanțele date, am făcut totul cât puteam de bine.
Asta e tot ce am de spus.
Poți s-o faci!
Bună! M-am gândit...
Voiam să te întreb ceva, dar nu cred că vei înțelege,
dacă nu știi câte ceva despre mine.
Tata a fost scriitor. Ți-ar fi plăcut.
Spunea că artiștii mint ca să spună adevărul,
iar politicienii o fac pentru a ascunde adevărul.
Un om după sufletul meu.
Spunea povești frumoase, până când fratele meu a murit.
Atunci s-a schimbat tot.
Fratele meu a fost elev la Saint Mary.
După moartea lui, părinții mei s- au implicat în politică.
Au protestat împotriva războiului și a Reclamației.
Când Sutler a fost numit înalt cancelar,
au luat parte la revoltele din Leeds.
M-am uitat la televizor, crezând că o să-mi văd părinții uciși.
Îmi amintesc că se certau noaptea. Mama voia să plece din țară.
Tata a refuzat. A spus că dacă fugim, i-am lăsa să câștige.
De parcă ar fi fost un joc.
Evey, ascunde-te!
- Mămico! - Evey!
Nu i-am mai văzut niciodată.
Parcă sacii aceia negri i-ar fi șters de pe fața pământului.
- Îmi pare rău. - Mie îmi pare rău.
Îmi pare rău că nu sunt un om mai puternic,
că nu sunt ca părinții mei. Aș vrea să fiu, dar nu sunt.
Aș vrea să nu mă tem tot timpul, dar mi-e frică.
Știu că lumea asta e dată peste cap, o știu mai bine decât mulți alții.
De asta voiam să te rog...
Dacă te pot ajuta s-o îndrepți, spune-mi.
Dacă vrei.
- Crezi că o să găsești ceva aici? - Merită să încercăm.
Un lucru e valabil pentru toate guvernele.
Cele mai serioase dosare sunt cele cu impozite.
Se pare că datele electronice originale s-au pierdut,
probabil în timpul Reclamației.
Multe lucruri au dispărut atunci.
Dar am găsit niște documente tipărite într-un seif.
Tot ce avem despre Larkhill e trecut acolo.
Mulțumesc. Ne e de mare ajutor.
"Vi veri veniversum vivus vici".
"Prin puterea adevărului, eu, cât voi trăi, voi cuceri universul".
- Un moto personal? - E din Faust.
E despre omul care vrea să-l înșele pe diavol, nu?
Da. Apropo, mă întrebam dacă oferta ta mai e valabilă.
- Sigur. - Se pare că circumstanțe neprevăzute...
...mi-au grăbit planurile.
Ca urmare, am nevoie de cineva cu talent actoricesc.
- O să fac tot ce-mi stă în putere. - Te cred.
Alt doctor. De ce avea o închisoare atâția medici?
Nu știu, dar e interesant.
Cel mai bine plătit om din pușcărie era un preot.
- Serios? - Da, părintele Lilliman.
- Lilliman. - Lua aproape 200.000 pe lună.
Interesant!
Se pare că a fost promovat. Acum e episcop.
- Sfinția voastră... - Denis, a fost aranjat totul?
Da. Am primit itinerarul dv.
O să ajungeți la Perth la timp pentru slujbă.
Ești foarte sârguincios,
un exemplu nobil pentru cei care muncesc în numele Domnului, dar...
Nu mă refeream la muncă, ci la ultima plată. Ultima mea bucurie?
Îmi pare rău.
A sosit, dar s-a produs o confuzie la agenție
și au trimis o nouă fată care e ceva mai în vârstă decât de obicei.
Mai în vârstă? Sper că nu e prea bătrână.
Asta va hotărî sfinția voastră.
Sfinția voastră...
Și eu, care m-am îndoit de drăgălășenia ta o clipă...
Mea culpa, copila mea!
Vă rog, nu avem mult timp și trebuie să vă spun ceva.
O confesiune? Îmi place jocul confesionalului!
Spune-mi păcatele tale.
Nu e un joc! Cineva vine încoace și cred că vrea să vă omoare.
Poftim?
Vă spun asta pentru că vreau o protecție, o grațiere.
N-am fost implicată în explozia de la Bailey
și am făcut o greșeală oribilă la turnul Jordan.
Dar cred că asta ar trebui să facă uitat totul.
- Despre ce vorbești? - Sunt Evey Hammond.
Am fost prizoniera unui terorist pe nume V în ultimele săptămâni.
În orice clipă va intra pe ușa aia, pentru că am descuiat fereastra
din camera unde Denis mi-a spus să mă pregătesc.
Minunat! N-am mai jucat niciodată jocul ăsta.
Ai o minte încântătoare! Sper ca și restul să fie la fel de interesant.
Nu, trebuie să mă credeți!
Te cred. Să-ți arăt cât de tari sunt credințele mele.
Termină! Lasă-mă!
Se pare că am prins teroristul periculos.
Cum s-o fac să mărturisească?
Târfă mică! Parașută nenorocită!
- Părinte! - Doamne! Nu mintea. Tu ești.
Îmi pare rău, a trebuit s-o fac.
Evey!
"Îmi acopăr ticăloșenia golașă cu vechituri, furate din Scripturi.
Par un sfânt, când mai des fac jocul diavolului".
- Ai milă! - Nu în seara asta, episcopule.
Nu face asta, te implor!
Bună! E ora copiilor la catedrală.
Deschide gura și scoate limba.
Ce...
Nu vreau să mor!
Aici echipa de supraveghere 109. Avem o urgență!
Verifică toate numele din dosar. Vreau să știu unde sunt toți.
- În seara asta! - Am înțeles.
Pregătește-ți buzele, vine Trădătorul.
Du-te, mă ocup eu de el.
Creedy, ce cauți aici?
Mai mulți membri importanți ai partidului au fost uciși.
Nu e o situație obișnuită. E nevoie de multă atenție.
Cancelarul a cerut implicarea mea imediată.
O să fie greu să conduc o anchetă, dacă-mi reții toți martorii.
Siguranța informației e crucială. În aceste vremuri agitate,
greșeli ca cea de la turnul Jordan nu mai pot fi tolerate.
Dacă turnul Jordan a fost un accident...
Ce înseamnă asta?
Teroristul pare să cunoască în amănunțime sistemul nostru.
Cancelarul bănuiește că există un informator.
Adică sunt supravegheat, domnule Creedy?
Ar fi înțelept să nu mai anchetezi lucruri din trecut
și să te concentrezi asupra celor din prezent.
Te referi la Larkhill?
Maiorul Wilson e prieten cu înaltul cancelar.
Loialitatea sa nu e pusă la îndoială.
- Dar a mea e? - Mama ta era irlandeză, nu?
E îngrozitor ce a făcut Saint Mary din Irlanda, nu?
Sunt membru al partidului de 27 de ani.
În locul tău, inspectore, l-aș găsi pe terorist cât mai repede.
Evey? Dumnezeule!
Îmi pare rău, n-am știut unde să mă duc.
Intră, până nu te vede cineva!
Noroc!
Gordon, știu că toți polițiștii din țară mă caută.
Știu că e urât din partea mea să vin aici,
să te pun în situația asta...
Dacă mă găsesc, ai avea necazuri mari.
Ascultă-mă! Dacă guvernul îmi percheziționează casa,
tu ai fi cea mai măruntă dintre problemele mele.
Ai avut încredere în mine.
Ar fi urât din partea mea să n-am încredere în tine.
Doamne! E Dumnezeu s-o păzească pe regină.
Părinții m-au dus să-l văd la galeria 12. Credeam că Sutler l-a distrus.
Asta crede el. M-a costat mai mult decât casa,
dar oricât de rău m-aș simți, mă înveselește de fiecare dată.
Ce e asta?
O copie a Coranului, din secolul al XIV-lea.
- Ești musulman? - Nu, lucrez în televiziune.
Dar de ce o păstrezi?
Nu trebuie să fiu musulman
ca să fiu mișcat de imagini frumoase și de poezie.
Și merită? Dacă ar găsi-o aici?
Ți-am spus, tu ai fi cea mai mică dintre grijile mele.
- Mulțumesc mult, Gordon. - Pentru puțin.
Totul a început în noaptea în care a aruncat în aer Old Bailey.
Eu veneam încoace și...
Da.
Amândoi suntem fugari, fiecare în felul lui.
Te întrebi de ce ai fost invitată la cină aici,
dacă eu am gusturi mai puțin convenționale.
Din păcate, un om aflat în poziția mea
trebuie să primească tinere frumoase ca tine,
pentru că în lumea asta, dacă aș invita pe cine vreau,
aș rămâne fără casă și fără emisiune.
- Îmi pare rău. - Mie-mi pare și mai rău.
Adevărul e că, după atâția ani, nu-ți pierzi doar apetitul.
Când porți mască atâta timp, uiți cine e în spatele ei.
Îmi cer scuze, inspectore. Raportul toxicologic e la fel ca la Prothero.
Otrăvurile astea se găsesc în orice casă din Londra.
Mulțumesc, Delia.
Avem vreo pistă?
Sincer, încă nu. Dar mă poți ajuta cu altceva.
Ai fost botanistă, nu?
E un trandafir Scarlet Carson. Se credea că au dispărut.
Îi lasă uneori la locul crimei.
Aș vrea să te uiți la el. Orice informație ne-ar fi de folos.
- Sigur că da. - Scuză-mă!
Da?
Tocmai am citit dosarul. Veniți încoace!
Bine.
- Doamne! I-a ucis pe toți. - Mai puțin o persoană.
- Cine e? - Nu știu sigur.
Evident că era unul dintre responsabilii de la Larkhill,
dar după ce a fost închis a dispărut doi ani,
până când a cerut o viză care i-a fost refuzată.
A fugit?
Probabil. Pentru că nu mai avem alte date despre ea.
- Și-a schimbat numele. - Asta bănuiesc și eu.
Am dat un telefon la registratură, dar nu m-au contactat încă.
- E târziu. Sau devreme. - Mai sună o dată. Vreau numele!
Ce? Ești sigur?
Bine. Mulțumesc.
Dr. Diana Stanton și-a schimbat numele în Delia Surridge.
- Legistul? - Da.
Iisuse! Abia am vorbit cu ea.
Tu ești, nu?
- Ai venit să mă omori. - Da.
Slavă Domnului!
Îmi pare rău, inspectore, nu răspunde.
- E o problemă cu legătura. - Iisuse!
El e acolo.
După ce s-a întâmplat, după ce au făcut, m-am gândit să mă sinucid,
dar știam că într-o zi o să vii după mine.
Nu știam ce o să facă.
Jur! Citește-mi jurnalul.
Au făcut ce-au făcut datorită ție.
Oppenheimer a putut să schimbe mai mult decât cursul războiului.
A schimbat cursul istoriei.
E greșit să te agăți de o asemenea speranță?
N-am venit pentru ce sperai să faci. Am venit pentru ce ai făcut.
E ciudat. Am primit unul dintre trandafirii tăi azi.
Nu eram sigură că tu ești teroristul, până când l-am văzut.
Ce coincidentă stranie! Am primit unul tocmai azi.
Nu există coincidențe, Delia, doar iluzia coincidenței.
Mai am un trandafir.
Ăsta e pentru tine.
O să mă omori acum?
Te-am omorât acum 10 minute, când dormeai.
- O să mă doară? - Nu.
Mulțumesc.
- E inutil să-mi cer scuze? - Niciodată.
Îmi pare rău!
Fir-ar să fie!
Teroristul voia să-l găsim.
Voia să știm povestea sau măcar o parte din ea.
Să înțeleg că ai citit documentul, inspectore?
Da.
- L-a mai citit cineva? - Nu.
Atunci, vreau să fie clar.
Conținutul documentului e o problemă de securitate națională,
un atac asupra mai multor membri importanți ai partidului
și o încălcare flagrantă a Articolelor de Supunere.
Autenticitatea acestui document nu poate fi verificată,
așa că ar putea fi un fals creat de terorist sau plăsmuirea nebună
a unui fost membru al partidului
care a demisionat din motive psihologice.
Orice discuție privind documentul sau conținutul lui
va fi considerată un gest de răzvrătire sau de trădare.
- S-a înțeles, domnule Finch? - Da.
Ai face bine să uiți!
23 mai.
Azi au sosit primii subiecți.
Trebuie să recunosc că sunt entuziasmată.
Ar putea fi începutul unei noi ere.
Puterea nucleară n-are niciun sens
într-o lume unde un virus poate ucide populația,
lăsându-i bogățiile intacte.
27 mai.
Comandantul Prothero a făcut turul laboratorului împreună cu un preot,
părintele Lilliman, care va veghea la respectarea regulilor.
M-a speriat, dar apoi comandantul m-a asigurat că nu vor fi probleme.
Doi iunie.
Mă întreb...
Dacă oamenii ăștia ar ști că-și ajută țara, s-ar purta altfel?
Sunt slabi și patetici! Nu te privesc în ochi. Îi urăsc.
18 august.
Dintre primele patru duzini, peste 75% au murit.
Încă n-am găsit un model controlabil.
18 septembrie.
Un caz continuă să-mi dea speranță.
Nu prezintă patologiile sistemului imunitar
apărute la ceilalți subiecți.
Am descoperit mai multe anomalii celulare în sângele lui.
N-am reușit să le categorisesc.
Mutațiile par să fi declanșat dezvoltarea anormală
a chinesteziei și a reflexelor.
Subiectul a spus că nu-și mai amintește cine e sau de unde vine.
Oricine ar fi e cheia visului nostru
și speranța că n-am făcut toate astea în van.
Cinci noiembrie.
Totul a început ieri, la miezul nopții.
Primele explozii au făcut praf secția medicală.
Toată munca mea s-a dus.
Am încercat să înțeleg cum s-a putut așa ceva, când l-am văzut.
Bărbatul din camera cinci.
M-a privit. Nu cu ochii. Nu avea ochi.
Dar știam că se uită la mine pentru că am simțit-o.
Doamne! Ce am făcut?
- Bună ziua, domnișoară! - Ce faci?
Se numește "ou în coș". Asta îmi făcea și mama.
- E ciudat. - Ce?
În prima dimineață la el mi-a făcut ouă la fel.
- Serios? - Jur!
Ciudată coincidentă! Deși există o explicație evidentă.
- Da? - Da.
Eu sunt V. Acum știi adevărul. Ești șocată, știu.
E greu de crezut că sub exteriorul ăsta zbârcit și gras
există o mașină periculoasă de ucis cu un fetiș pentru măști cu Fawkes.
- Trăiască revoluția! - Nu e amuzant, Gordon.
Știu. Nu sunt bun de nimic dacă n-am public.
Am văzut oameni închiși pentru mai puțin.
Sigur, avea dreptate, nu?
Ceva nu e în regulă cu țara asta.
Virusul de la Saint Mary ucide 178 de oameni
Three Waters e infestat
Epidemie
80.000 de morți
Bună dimineața, inspectore! Te-ai apucat de treabă devreme.
S-a întâmplat ceva?
Nu arătați prea bine.
Vreau să te întreb ceva. Nu-mi pasă dacă răspunzi sau nu.
Dar vreau s-o spun cu voce tare.
Trebuie să știu că întrebarea va rămâne între noi.
Sigur, dar... Din cauza teroristului?
- Nu. - Ce e, șefule? Ce se întâmplă?
Vreau să te întreb ceva legat de Saint Mary și Three Waters.
Întrebarea care m-a ținut treaz în ultimele 24 de ore,
pe care trebuie s-o pun,
e dacă cel mai oribil atac biologic din țară
n-a fost opera unor extremiști religioși?
Ce? Nu înțeleg. Știm că așa a fost, au fost prinși, au mărturisit.
Și au fost executați. Poate că asta s-a întâmplat.
Dar văd niște evenimente, niște coincidente.
Trebuie să mă întreb dacă n-a fost așa.
Dacă altcineva a eliberat virusul? Dacă altcineva a ucis atâția oameni?
- Ai vrea să știi cine a fost? - Sigur.
Chiar dacă ar fi un angajat al guvernului?
Asta e întrebarea mea.
Dacă propriul nostru guvern e responsabil
pentru ce s-a întâmplat la Saint Mary și la Three Waters?
Dacă guvernul nostru e responsabil
pentru moartea a aproape 100.000 de oameni?
Ai vrea să știi?
După ce am ascultat conversații aleatorii,
am calculat că 80°% din populație crede că teroristul e în viață.
Popularitatea lui a crescut cu 12°% în toate cele patru cuadrante.
- Domnule Creedy? - Facem tot ce putem.
N-am mai efectuat atâtea arestări din vremea Reclamației.
Vreau mai mult! Vreau rezultate!
- Ce înseamnă toate astea? - Sărbătoresc.
Ce anume?
Cred că a fost cea mai tare emisiune din câte am făcut.
O seară bună, doamnelor și domnilor.
Avem o emisiune fantastică în seara asta.
N-o să vă vină să credeți. Nici mie nu-mi vine.
Aplaudați-l pe cancelarul Adam Sutler!
Nu se poate!
Am aruncat scenariul aprobat de cenzură
și am filmat scenele pe care le-am scris de dimineață.
Doamne!
Domnule cancelar, am înțeles că sunteți epuizat
de când a apărut teroristul acesta.
Ne-am gândit că am putea să vă ajutăm să vă relaxați. Fetelor!
Lapte cald. Nu există nimic mai bun!
Am înțeles că beți un pahar în fiecare seară.
De când eram mic. Dar vă înșelați, domnule Deitrich.
Teroristul n-a fost niciodată o problemă serioasă.
Serios? Domnule cancelar...
- El e! - Da.
- Susțineți că nu e în viață, activ? - Teroristul a fost neutralizat.
Doamne, domnule cancelar! Priviți!
Teroristul!
Prindeți-l!
În sfârșit! Toată lumea poate vedea...
- Nu! - El e!
Dați-mi drumul! Sunt cancelarul!
Cum îndrăznești? Eu sunt cancelarul!
Impostorule!
- Soldați! El e teroristul! - Împușcați-l pe trădător!
- Mincinosule! - Prefăcutule!
- Escrocule! - Atenție!
- Țintiți! - Foc!
Ce o să facă? O să ne amendeze? Mare lucru!
Am avut cea mai mare audientă.
Ești impresarul meu, de asta te plătesc. Protejează-mă.
Ar fi trebuit să-l angajez pe post de mamă.
- Ești nebun! - Sau n-am fost alăptat.
- Pentru tine, totul e o glumă? - Doar lucrurile importante.
- Dacă o să te aresteze? - O să-ți spun ce se va întâmpla.
O să-mi cer scuze, o să strâng niște fonduri
și între timp audiența va crește spectaculos. O să fie bine. Crede-mă!
Gordon?
Repede, ascunde-te!
Acum nu mai e așa de amuzant, nu, haiosule?
- Te-am prins! - Nu!
Știi de ce ești aici, Evey Hammond?
Te rog...
Ai fost acuzată de trei crime,
de bombardarea proprietății guvernamentale,
de conspirație în scopuri teroriste, de trădare și răzvrătire.
Pedeapsa e moartea în fața plutonului de execuție.
Ai o singură șansă de a-ți salva viața.
Trebuie să ne spui cine e sau unde se află V.
Dacă informațiile tale duc la capturarea lui,
vei fi eliberată imediat. Ai înțeles ce ți-am spus?
Îți vei recăpăta vechea existență.
Trebuie doar să cooperezi.
Închideți-o!
Știu că nu te pot convinge că nu e un truc al lor,
dar nu-mi pasă. Chiar sunt eu.
Numele meu e Valerie.
Nu cred că voi mai trăi mult și voiam să povestesc cuiva viața mea.
E singura autobiografie pe care o voi scrie
și folosesc hârtie igienică.
M-am născut în Nottingham, în 1985.
Nu-mi amintesc primii ani, dar îmi amintesc ploaia.
Bunica avea o fermă în Tottle Brook. Îmi spunea că Domnul e în ploaie.
Am terminat școala primară și am trecut la gimnaziu.
Acolo am cunoscut-o pe prima mea iubită. O chema Sarah.
Mă atrăgeau încheieturile ei. Erau frumoase.
Credeam că ne vom iubi veșnic.
Profesorul ne spunea că e o fază adolescentină, pe care o depășești.
Sarah a făcut-o.
Eu nu.
În 2002, m-am îndrăgostit de o fată pe nume Christina.
Atunci le-am spus părinților.
N-aș fi reușit, dacă nu m-ar fi ținut Chris de mână.
Tata n-a vrut să se uite la mine. Mi-a spus să nu mai vin la ei.
Mama n-a spus nimic.
Dar le-am spus adevărul. Am fost egoistă?
Integritatea nu are mare valoare, dar e tot ce avem.
E ultima fărâmă din noi. Dar în acea fărâmă suntem liberi.
Ne oprim când vrei tu. Spune-ne unde e.
Nu știu!
Întotdeauna am știut ce vreau să fac cu viața mea.
În 2015 am jucat în primul meu film, The Salt Flats.
A fost cel mai important rol al vieții mele,
nu pentru cariera mea, ci pentru că am cunoscut-o pe Ruth.
Prima oară când ne-am sărutat,
am știut că nu vreau să mai sărut alte buze.
Ne-am mutat într-un mic apartament din Londra.
Creștea trandafiri Scarlet Carson în jardiniere, pentru mine.
Casa noastră mirosea mereu a trandafiri.
Au fost cei mai frumoși ani din viața mea.
Dar războiul din America s-a extins și a ajuns la Londra.
O lege propusă de subsecretarul apărării, Adam Sutler,
de închidere a ultimelor stații de metrou, a fost acceptată...
După aceea, n-au mai fost trandafiri pentru nimeni.
N-o să mai reziști mult. O să mori aici.
De ce protejezi pe cineva căruia i se rupe de tine?
Îmi amintesc cum înțelesul cuvintelor a început să se schimbe.
Acum, cuvinte neobișnuite cum sunt "colateral" și "reprezentare",
au devenit înspăimântătoare,
în timp ce lucruri precum "Norsefire" și "Articolele Supunerii"
au căpătat putere.
Îmi amintesc cât de diferit a devenit "periculos".
Tot nu înțeleg de ce ne urăsc atât de mult.
Au arestat-o pe Ruth în timp ce cumpăra mâncare.
N-am plâns niciodată atât de mult.
În scurt timp au venit și după mine.
Mi se pare ciudat că voi muri într-un loc atât de oribil,
dar timp de trei ani am avut trandafiri și nu mi-am cerut scuze.
O să mor aici. Fiecare fărâmă din mine va pieri.
Mai puțin una.
O fărâmă.
E mică, fragilă, e singurul lucru din lume pe care merită să-l ai.
Nu trebuie să-l pierdem sau să-l dăm.
Nu trebuie să-i lăsăm să ni-l ia.
Sper că oricine vei fi vei scăpa de aici.
Sper ca lumea să se schimbe și ca lucrurile să se îndrepte.
Dar cel mai mult sper că vei înțelege ce vreau să zic
când spun că, deși nu te cunosc,
deși poate că nu te voi vedea, nu vom râde,
nu vom plânge, nu ne vom săruta, te iubesc!
Te iubesc din tot sufletul! Valerie.
Am fost instruit să te informez
că ai fost condamnată de un tribunal special.
Dacă nu ești dispusă să cooperezi, vei fi executată.
- Ai înțeles ce-ți spun? - Da.
- Ești gata să cooperezi? - Nu.
Foarte bine.
Conduceți-o pe domnișoara Hammond în celulă.
Șase oameni s-o ducă în spatele barăcilor chimice și s-o împuște.
- E timpul. - Sunt gata.
Nu vor decât o informație. Spune-le ceva, orice.
Mulțumesc, dar prefer să mor în spatele barăcilor chimice.
Atunci, nu te mai temi. Ești cu adevărat liberă.
Ce?
- Bună, Evey! - Tu?
Tu erai?
- Da. - N-a fost adevărat?
Gordon...
Îmi pare rău, dar domnul Deitrich e mort.
Credeam că o să-l aresteze,
dar când i-au găsit Coranul în casă, l-au executat.
Doamne!
Din fericire, am ajuns la tine înaintea lor.
Ai ajuns la mine? Tu mi-ai făcut asta?
Tu m-ai tuns? Tu m-ai torturat?
De ce?
Spuneai că vrei să trăiești fără teamă.
Aș fi vrut să existe o cale mai ușoară, dar nu se poate.
Dumnezeule!
Știu că s-ar putea să nu mă ierți niciodată.
Dar nici nu vei înțelege cât de greu mi-a fost să fac ce-am făcut.
În fiecare zi am văzut în mine ce vezi tu acum.
În fiecare zi am vrut să-i pun capăt,
dar de fiecare dată când refuzai să cedezi, știam că n-o pot face.
Ești bolnav! Ești malefic!
Puteai să-i pui capăt, Evey. Puteai să cedezi, dar n-ai făcut-o.
- De ce? - Lasă-mă în pace! Te urăsc!
Asta e! La început, și eu am crezut că e ură.
Nu cunoșteam decât ura.
Ura mi-a clădit lumea, m-a închis,
m-a învățat să mănânc, să beau, să respir.
Credeam că o să mor cu ura curgându-mi prin vene.
Dar apoi mi s-a întâmplat ceva. Așa cum ți s-a întâmplat și ție.
Taci din gură! Nu vreau să-ți ascult minciunile.
Tatăl tău a spus că artiștii folosesc minciuni pentru a spune adevărul.
Da, am creat o minciună.
Dar, pentru că ai crezut-o, ai descoperit ceva adevărat despre tine.
Nu!
Ce era adevărat în celulă e la fel de adevărat și acum.
Ce ai simțit acolo n-are nicio legătură cu mine.
Nu mai simt nimic!
Nu fugi de asta, Evey! Ai fugit toată viața.
Doamne! Nu pot să respir. Astm...
Când eram mică...
Evey, ar putea fi cel mai important moment din viața ta. Îmbrățișează-l!
Ți-au luat părinții, ți-au luat fratele.
Te-au închis și ți-au luat totul, mai puțin viața.
Ai crezut că e tot ce ți-a mai rămas, nu? Nu era așa, nu?
- Te rog! - Ai mai găsit ceva.
În celula aia ai găsit ceva ce conta mai mult decât viața,
pentru că atunci când te-au amenințat că te ucid
le-ai spus că preferi să mori.
Ți-ai înfruntat moartea cu calm.
Încearcă să simți acum ce ai simțit atunci.
- Doamne! Am simțit... - Da?
Am amețit. Am nevoie de aer. Te rog, vreau să ies.
E un lift. O să ne ducă pe acoperiș.
Dumnezeu e în ploaie.
V, plec.
Sunt 872 de cântece aici.
Le-am ascultat pe toate, dar n-am dansat pe niciunul.
- Ai auzit? - Da.
- Nu mai pot sta aici. - Știu.
N-o să mai găsești uși închise.
M-am gândit să păstrez asta, dar nu mi se părea corect,
știind că tu ai scris-o.
N-am scris-o eu.
Pot să-ți arăt ceva, înainte să pleci?
- A existat. - Da.
Era frumoasă. Ai cunoscut-o?
Nu. A scris scrisoarea chiar înainte să moară.
Eu ți-am dat-o așa cum și mie mi-a fost dată.
- Deci chiar s-a întâmplat? - Da.
Ai fost în celula alăturată. Despre asta e vorba.
Te răzbuni pentru ce i-au făcut. Și pentru ce ți-au făcut.
Ce mi-au făcut mie m-a creat.
E principiul de bază al universului:
Orice acțiune va avea o reacție egală și de sens opus.
Așa vezi tu totul? Ca pe o ecuație?
- Mi-au făcut lucruri monstruoase. - Au creat un monstru.
- Știi unde o să te duci? - Nu.
Asta m-ar fi speriat înainte. Ar trebui să-ți mulțumesc.
Mulțumesc.
Cu bine!
Evey, pot să te rog ceva?
Dacă aș avea o singură dorință, aș vrea să te revăd, măcar o dată,
înainte de cinci.
- Bine. - Mulțumesc.
Domnule cancelar, știu că nimeni nu vrea să discute asta,
dar dacă vrem să fim pregătiți pentru orice eventualitate,
nu mai putem ignora realitatea.
Raportul roșu din fața dv
a fost evaluat de mai mulți specialiști în demolări.
Concluzia e că cel mai sigur pentru teroriști ar fi un atac aerian.
Un alt raport sugerează folosirea unui tren,
deși tunelurile ce înconjoară Parlamentul au fost închise.
- Cine a înaintat raportul? - Inspectorul-șef Finch.
Aveți dovezi în sprijinul acestei concluzii?
Nu, domnule. E doar un presentiment.
Inspectore Finch, sunt sigur că acest guvern nu ar supraviețui
dacă s-ar lua după presentimentele tale.
Domnule Dascomb, trebuie să transmitem un mesaj clar cetățenilor.
Mesajul trebuie să apară în toate ziarele,
la toate posturile de radio și de televiziune.
Mesajul trebuie să răsune în întregul InterLink.
Vreau ca țara să înțeleagă că suntem în pragul pieirii.
Vreau ca toți bărbații, femeile și copiii
să înțeleagă că suntem în pragul haosului.
Vreau să-și amintească toți de ce au nevoie de noi.
În fostele State Unite,
războiul civil continuă să devasteze centrul țării.
Savanții susțin că ultima criză de apă
e provocată de lipsa ploilor din ultimii 2 ani.
Oficialitățile se așteaptă ca prețul cupoanelor de apă să crească.
Îți vine să crezi? Așa a fost toată vara.
În afara zonei de carantină,
un nou patogen aeropurtat a ucis 27 de oameni.
Autoritățile au găsit noi dovezi ce leagă organizația teroristă V
de atacul viral de la Saint Mary, de acum 14 ani.
Prietenul meu de la Trădători a găsit ceva.
Au fost trei bărbați. Agenți guvernamentali.
Au fost de la Sacii Negri, oamenii lui Creedy.
Alan Percy, Robert Keyes, William Rookwood.
După evenimentele de la Saint Mary,
Percy și-a băgat pistolul în gură, Keyes a murit într-un incendiu...
Rookwood a dispărut.
Coincidențele îmi fac greață.
Rookwood.
De unde știu numele ăsta?
Fir-ar să fie!
Probabil că are un dispozitiv conectat la dosarul lui.
Dar de unde știa că ai fost tu?
- Ce facem? - Sunt polițist, trebuie să aflu.
Am venit la inaugurare. M-a înfiorat.
Încă mă înfioară.
E suficient de aproape, inspectore.
Nu avem microfoane.
Îmi pare rău, dar nu pot supraviețui
decât luându-mi toate măsurile de precauție.
- Ai informații pentru noi? - Nu, deja aveți informațiile.
Numele și datele sunt în capul tău.
Ce vrei, ce-ți dorești e o poveste.
O poveste poate fi adevărată sau falsă.
Concluziile îți aparțin, inspectore.
Povestea noastră începe, ca multe povești,
cu un tânăr politician, în plin avânt.
E un om religios, membru al Partidului Conservator.
Are o singură dorință și nu respectă procesul politic.
Cu cât obține mai multă putere, cu atât e mai evident fanatismul său
și cu atât sunt mai agresivi susținătorii săi.
În cele din urmă, partidul său inițiază un proiect special,
în numele siguranței naționale.
La început, se crede că se creează arme biologice
și nu se ține seama de costuri.
Dar adevăratul scop al acestui proiect e puterea totală,
dominația hegemonică.
Proiectul are parte de un final violent.
Însă eforturile celor implicați nu sunt zadarnice,
căci un nou mod de a purta războaie
se naște din sângele uneia dintre victime.
Închipuie-ți un virus, cel mai îngrozitor dintre ele.
Închipuie-ți că numai tu ai leacul.
Dar dacă țelul tău suprem e puterea, cum poți folosi o asemenea armă?
În acest moment, apare un păianjen.
E un om fără conștiință, pentru care scopul scuză mijloacele.
El sugerează ca ținta să nu fie un dușman al țării, ci însăși țara.
Trei ținte sunt alese, pentru ca atacul să fie eficient:
O școală, o stație de metrou, o uzină de purificare a apei.
Mai multe sute de oameni mor în primele săptămâni.
Three Waters a fost contaminată.
Autoritățile încearcă să controleze răspândirea mortală.
A trimis un val de distrugeri în întreg metroul.
Alimentate de presă, teama și panica se răspândesc rapid,
divizând țara, până când adevăratul scop devine evident.
Înainte de crizele de la Saint Mary,
nimeni n-ar fi putut să prevadă rezultatul alegerilor din acel an.
La scurt timp după alegeri are loc un miracol.
Unii au crezut că a fost opera Domnului.
Companiile farmaceutice controlate de unii membri ai partidului
i-au făcut pe toți obscen de bogați.
După un an, mai mulți extremiști sunt judecați, găsiți vinovați
și executați în timp ce în memoria victimelor e ridicat un monument.
Dar rezultatul final, dovada genialității planului,
a fost teama.
Teama a devenit principala armă a guvernului.
Cu ajutorul ei, politicianul nostru a reușit să fie numit înalt cancelar,
o poziție tocmai creată.
Restul, cum se spune, e istorie.
- Poți dovedi asta? - De ce crezi că mai sunt în viață?
Vrem să vă oferim protecție, domnule Rookwood.
Sunt sigur că vreți.
Dar dacă vreți înregistrarea, faceți ce vă spun eu.
Supravegheați-l nonstop pe Creedy.
Când o să fiu sigur că nu se poate scobi în nas fără să aflați,
o să vă contactez din nou. Până atunci, salutări!
Rookwood, de ce n-ai vorbit până acum?
- Ce ai așteptat? - Pe tine, inspectore.
Aveam nevoie de tine.
Ce face pe întuneric?
Creedy Groaznicul. Nu cred că vreau să aflu.
Sutler nu mai are încredere în tine, domnule Creedy? Amândoi știm de ce.
După ce voi distruge Parlamentul,
singura lui șansă va fi să le ofere un alt vinovat. Cine va fi acela?
D-ta, domnule Creedy.
Un om inteligent ca tine probabil că s-a gândit la asta.
Probabil că un om inteligent ca tine are deja un plan.
Planul e motivul pentru care Sutler nu mai are încredere în tine.
E motivul pentru care ești supravegheat acum,
pentru care are ochi și urechi în toate camerele casei,
pentru care îți ascultă telefonul.
Prostii!
Cred că un om inteligent ca tine știe că nu e așa.
- Ce vrei? - Pe Sutler.
Domnule Creedy, știai că se va ajunge aici.
Știai că într-o zi unul dintre voi va pierde.
De asta, Sutler a fost ținut ascuns, din motive de siguranță.
De asta ai mulți oameni aproape de Sutler, pe care te poți baza.
Ajunge să le dai ordinul.
- Și eu cu ce mă aleg? - Cu mine.
Dacă accepți, desenează un X pe ușă.
- De ce aș avea încredere în tine? - Pentru că doar așa mă vei opri.
Nu sabia mea te-a dezarmat, Mondego, ci trecutul tău.
- Putem să urcăm? - Găsește-ți propriul copac.
Groaznicul e supravegheat atent de săptămâni întregi
și tot nu ne-a căutat. Ce mai așteaptă?
Da?
Inspectore, e pentru tine.
Da?
- Inspectorul-șef Finch? - Da.
Sunt căpitanul Clark, de la secția 137, din Southend. L-am găsit.
Pe cine?
Pe William Rookwood, cel pe care-l căutați.
Am văzut raportul dv acum două săptămâni
și l-am verificat cu informațiile despre necunoscuți.
L-am găsit. Dosarul dentar se potrivește perfect.
A fost găsit de niște pescari, înecat.
Nu avea documente, cazul n-a fost rezolvat până acum.
- William Rookwood e mort? - Așa aș zice. De 20 de ani.
Fir-ar să fie! Ticălosul m-a prostit pe față și eu l-am crezut.
- Ce facem acum, inspectore? - Ce ar fi trebuit să facem.
Îl găsim.
Fiecare zi, domnilor!
Fiecare zi care ne apropie de noiembrie,
fiecare zi în care omul ăla e liber e un nou eșec.
347 de zile, domnilor! 347 de eșecuri!
Domnule cancelar, nu avem forța necesară...
Suntem îngropați de avalanșa de insuficiențe, domnule Creedy!
Deschid eu.
- Eric Finch? - Da.
Pe toți dracii!
Câte au fost împărțite?
Până acum, am numărat opt mașini. Mai multe sute de mii.
Iisuse!
Cine e prins cu o astfel de mască să fie arestat.
Dă-mi banii!
Suntem sub asediu. Tot orașul a înnebunit.
- Exact asta vrea și el. - Ce?
Anarhie în Marea Britanie.
Haos.
Domnule Creedy, ești responsabil de întreaga situație.
Problema e că ne cunoaște mai bine decât ne cunoaștem noi.
De asta am fost la Larkhill astă-noapte.
- În afara zonei de carantină! - Trebuia să văd.
N-a mai rămas cine știe ce.
Dar cât eram acolo am avut un sentiment ciudat.
Am simțit că totul se leagă.
Parcă vedeam totul,
un șir lung de evenimente care se întinde până înainte de Larkhill.
Simțeam că pot vedea tot ce s-a întâmplat...
Tot ce se va întâmpla...
Tu!
Era modelul perfect întins în fata mea.
Mi-am dat seama că toți facem parte din el,
că-i suntem prizonieri.
- Știi ce se va întâmpla? - Nu, era doar un sentiment.
Dar pot ghici.
În haosul ăsta, cineva va face o prostie.
Și atunci lucrurile vor lua o întorsătură urâtă.
Insurgenți au fost arestați în Brixton.
Apoi, Sutler va fi obligat să facă singurul lucru pe care-l știe.
Iar V trebuie doar să se țină de cuvânt și apoi...
Azi e seara cea mare.
Ești pregătit?
Suntem pregătiți?
Mi-a lipsit melodia asta.
- Nu credeam că o să vii. - Am spus că vin.
- Arăți bine. - Mulțumesc.
Pot să te întreb cum ai scăpat de poliție?
Un document fals e mai bun decât o mască cu Guy Fawkes.
Trebuie să recunosc că de fiecare dată când auzeam sirena
îmi făceam griji pentru tine.
Mi-am făcut și eu griji pentru mine. Dar într-o zi eram la piață.
O prietenă cu care am lucrat la BTN s-a așezat în spatele meu.
Eram atât de agitată, încât am scăpat banii când mi i-a cerut casiera.
Prietena mea i-a ridicat și mi i-a dat.
M-a privit în ochi și nu m-a recunoscut.
Ce mi-ai făcut a fost mai eficient decât mi-aș fi închipuit.
Am un dar pentru tine, Evey.
Înainte să ți-l dau, vreau să te întreb ceva.
- Dansezi cu mine? - Acum? În pragul revoluției?
O revoluție fără dans nu merită să existe.
Mi-ar plăcea.
În această seară mă voi adresa direct răsculaților
și le voi explica situația.
Siguranța națiunii depinde de supunerea lor totală.
În seara asta, orice răsculat, orice agitator va fi dat exemplu.
Domnule cancelar, e o posibilitate pentru care nu suntem pregătiți.
- Care, domnule Dascomb? - Dacă teroristul va reuși...
Nu va reuși.
Înțeleg că e puțin probabil, dar dacă se va întâmpla...
Dacă această clădire pățește ceva,
singura schimbare va fi că mâine-dimineață,
în loc de ziar, voi citi demisia domnului Creedy.
Ai fost ocupat. Sunt foarte speriați acum.
Am auzit că Sutler va da o declarație publică diseară.
E aproape timpul.
Chestia cu măștile a fost ingenioasă.
A fost ciudat să-ți văd chipul peste tot.
"Ascunde-mă și ajută-mă,
căci o asemenea deghizare va deveni scopul meu".
- A 12-a noapte. - Viola.
- Nu înțeleg. - Ce?
Cum poți fi unul dintre cele mai importante lucruri
care mi s-au întâmplat, dar nu știu mai nimic despre tine.
Nu știu unde te-ai născut, cine erau părinții tăi,
dacă ai frați sau surori.
- Nici măcar nu știu cum arăți. - Evey, te rog!
E o față sub această mască, dar nu e a mea.
Nu sunt acea față, cum nu sunt mușchii sau oasele de sub ea.
- Înțeleg. - Mulțumesc.
Nu mai e mult timp. Dar trebuie să-ți dau ceva.
Am trecut pe la Parlament. N-am mai văzut așa ceva.
Tancuri, tunuri antiaeriene, infanterie.
Îți dorești să nu apară nimeni în seara asta.
Dacă lumea va veni, ce se va întâmpla?
Ce se întâmplă de obicei
când cei neînarmați îi înfruntă pe cei înarmați.
Oprește aici.
Cercetăm tunelurile de săptămâni întregi.
Chiar crezi că o să-l găsești acum?
Inspectore, totul a ieșit prost, nu?
Metroul? Credeam că au închis tot.
Așa e. Am avut nevoie de 10 ani să curăț șinele și să pun unele noi.
Să-ți arăt!
- Șinele astea duc la Parlament. - Da.
- Deci chiar se va întâmpla? - Da, dacă vrei tu.
Ce?
Ăsta e darul meu pentru tine.
Tot ce am. Casa mea, cărțile mele, galeria, trenul...
- Poți face ce vrei cu ele. - E un alt truc, V?
Nu, gata cu trucurile și cu minciunile. Spun doar adevărul.
Adevărul e că m-ai făcut să înțeleg că greșesc,
că nu eu pot lua hotărârea de a apăsa pe maneta asta.
De ce?
Pentru că lumea asta,
din care fac parte și la modelarea căreia am ajutat,
se va sfârși în seara asta.
Mâine va începe una nouă, pe care o vor modela alții.
Alegerea le aparține lor.
Unde te duci?
A venit vremea să-mi întâlnesc creatorul
și să-l răsplătesc pentru tot ce a făcut.
V, stai! Te rog! Nu trebuie să faci asta.
Ai putea uita. Am putea pleca de aici împreună.
Nu, aveai dreptate. Pe mine nu mă așteaptă niciun copac.
Tot ce vreau, tot ce merit se găsește la capătul tunelului.
Nu-i adevărat.
Nu pot.
Dragi compatrioți, în seara aceasta,
țara noastră, tot ce reprezentăm și tot ce iubim
se confruntă cu o gravă amenințare.
Zona e sigură.
Acest atac violent, unic, asupra siguranței noastre,
își va găsi riposta.
Unde e?
Un bănuț pentru Guy.
Dușmanul nostru e unul șiret, care vrea să ne dezbine
și să distrugă însăși fundația măreței noastre națiuni.
- Eu m-am ținut de cuvânt. Tu? - Aduceți-l încoace!
În această seară, trebuie să fim hotărâți,
dar, în primul rând, trebuie să rămânem uniți.
Cei care vor fi prinși în seara asta încălcând ora stingerii
vor fi considerați dușmanii noștri și vor fi tratați drept teroriști.
Vreau să-i văd fața.
În seara asta, jur că dreptatea se va face rapid,
cu strictețe, fără milă.
Doamne! Nu!
În sfârșit, ne cunoaștem.
Am ceva pentru tine, cancelare.
Un cadou de adio pentru tot ce ai făcut,
pentru ce ai fi putut face și pentru singurul lucru care ți-a rămas.
Adio!
Domnule Creedy.
Dezgustător!
Acum, că am terminat,
e timpul să-ți vedem fața.
- Dă-ți masca jos! - Nu.
Sfidător până la capăt?
N-o să plângi ca el, nu?
Nu te temi de moarte. Semeni cu mine.
Singurul lucru pe care-l avem în comun e că amândoi vom muri.
- Cum crezi că se va întâmpla asta? - Te voi strânge de gât.
Prostii!
Ce o să faci? Am verificat locul. N-ai nimic aici.
Doar cuțitele și figurile de karate. Noi avem arme.
Nu, aveți gloanțe și speranța că atunci când veți goli încărcătoarele
eu nu voi mai fi în picioare.
Pentru că, dacă voi mai fi, nu veți apuca să mai încărcați.
Imposibil!
Omorâți-l!
E rândul meu.
Mori!
De ce nu mori?
Sub masca asta nu e doar carne. E și o idee, domnule Creedy.
Iar ideile sunt anti-glonț.
Aici zona 1. Whitehall e în siguranță.
Sunt generalul Ackroyd. Comunicați rapid.
Nu vreau să se complice situația mai mult decât e deja.
V!
Doamne! Trebuie să oprim hemoragia.
Te rog, nu! Am terminat și mă bucur.
- Nu spune asta. - Ți-am spus... Doar adevărul.
Timp de 20 de ani m-am gândit la ziua asta.
Altceva nu exista pentru mine, până te-am văzut pe tine.
Atunci, totul s-a schimbat.
M-am îndrăgostit de tine cum nu credeam că se poate.
V, nu vreau să mori!
E cel mai frumos lucru pe care mi-l puteai dărui.
V?
Ochii și urechile au detectat ceva în mișcare spre Trafalgar Square.
Aici zona 1. Am detectat inamicul.
Stai pe loc!
Ești Evey Hammond, nu?
- S-a terminat? - Aproape.
- Stai! Ia mâna de pe manetă. - Nu.
Dușmanul se apropie rapid. Cer ordine! Ce facem, generale?
Comandamentul și liderul de partid Creedy nu răspund.
Nici înaltul cancelar.
- De ce faci asta? - Pentru că avea dreptate.
În ce privință?
Țara asta are nevoie de mai mult decât de o clădire.
Are nevoie de speranță.
Pe loc repaus!
Iisuse Cristoase!
E timpul.
Îți place muzica, domnule Finch?
Acea muzică.
Da. Muzica lui.
- Cine era? - Edmond Dantes.
Era tatăl și mama mea.
Fratele meu, prietenul meu.
Era tu și eu.
Era noi toți.
Nimeni nu va uita acea noapte și ce a însemnat pentru țară.
Dar eu nu voi uita omul și ce a însemnat pentru mine.
V DE LA VENDETTA
ÎN MEMORIA LUI ADRIAN BIDDLE, BSC 1952-2005
V DE LA VENDETTA